FRA. KOLDINGVIKINGERN ES SAGA. 

En sommer kom der et yngre par til Kolding-vikingernes boplads. 

De kom tilvandrende østfra og sagde, at de mente, de hørte til hos Kolding~vikingerne - og tog straks med på togt til det nørrejyske. Store bedrifter udførte de ikke den sommer, og der forlød intet heller om bemærkelsesværdige indsatser tilforn. Men de fandt sig vej til rette og var snart optagne i kredsen. Villige til at tage del i bopladsens arbejde var de tillige. 

Henrik hin Lange kaldtes han - ikke uden grund. Hans viv, Anette, udmærkede sig i begyndelsen især ved kage bagningenskunst. Kolding-vikingerne undrede sig såre over, hvordan andre havde villet give afkald på en, der havde de evner i så stort omfang. 

Men kvinden ville mere end være bopladsens kage bager - snart viste det sig, at hun både havde vilje og evne til at tage del i bopladsens daglige arbejde. Ved råds samlingen i eftersommeren lod hun sig udpege til bopladsens øverste råd, og hun var den, der skulle tage sig af oplæringen af bopladsens unge kæmper. 

Uden at nogen tog notits deraf, fik hun i løbet af kort tid maget tingene således, at hun snart var bopladsens øverste leder, og pludselig{ en dag gik det op for alle, at de havde fået en kvindelig høvding. Gammelvikingerne virrede med hovedet og undredes, og deres kvinder forstod ikke, hvad den slags var for noget - høvdingeembedet havde da tilforn altid været mandejob. 

Men tiden gik - den nye høvding bagte stadigvæk gode kager, og dermed var de fleste tilfredse. De unge fortsatte med at hærge og bringe bopladsens navn ud i verden. - Men også hjemme på bopladsen skete der meget. Frugtbarheden var stor blandt de yngre kvinder i de år, og det ene spædbarn efter det andet lod sin røst lyde blandt hytterne. På denne sommers togt til det nørrejyske, præcis to år efter, at den nye kvindelige høvding og Henrik hin Lange var ankommet til bopladsen første gang, var der et sandt mylder af småbørn med. Måske af den grund afstod mange af gammelvikingerne at deltage - det blev for meget med al den uro. Men trods alt glædede alle sig over, at fremtiden syntes sikret. I mange år havde man savnet tilgang af småfolk - nu så det ud til, at man påny om få år ville kunne hævde sig i landet, også ved dysterne for de yngre. 

Anette høvding var ikke med i det nørrejyske. Da hun så, hvordan alle de yngre par fik efterkommere, viste hun påny, at hun var en værdig høvding. Ved forårstide kundgjorde hun for hele bopladsen, at hun agtede at føde tvillinger. I nogle måneder måtte Per Egsbroder igen overtage høvdingeværdigheden - og til høsten fødte Anette Høvding sine tvillinger. 
Signe og Troels blev høvdingebørnene kaldt - den hele boplads, glædede sig, og forventningerne til de to er store. De vil om føje år være med til al bringe hæder til Kolding-vikingerne, uanset om de får faderens store udsyn eller moderens vilje og kampgejst. HIL og TIL LYKKE.