KOLDING-VIKINGERNES SAGA. 

Mange somre og vintre er henrunden, siden Kolding-vikingernes Saga sidst blev nedprentet. Meget er hændt og store bedrifter er udført siden – udfra vikingernes egne beretninger. 

Store forandringer syntes dog ikke at være sket, når man så den forsamling af bopladsens gamlinge, der mødtes en november kvæld. Mændene er nok blevet mere gråsprængte og vommede i de forgangne år - kvinderne forstår bedre at skjule grå hår og slige alderdomstegn - men bredbagede var de blevet. 

Dog - visse ting ændres aldrig. Mændenes trang til at tale om egne store bedrifter - og kvindernes trang til blot at tale og derfor ville denne kvæld blive fornøjelig og munter som ti1forn. 

Hvad var så hændt i de senere år? Bopladsens ungdom hærgede overalt - måske ikke helt så voldsomt som før. Vibeke Langben og Kræmmer-Pauls datter var dog frygtede modstandere over hele den kendte verden - og næsten ingen i Danevang turde mødes med dem. 

Kaj Kvindekær var dragen sønderud - så langt, så ingen ventede at se eller høre ham igen. Viggo Krønikeskriver drog den anden vej og var nået til Erik den Rødes kolde nord, hvor det hed sig, at han led stor nød. Han ventedes hjem til midsommer. 

Men resten var tilbage. Høvdingen var endnu Hurtig-Henning selvom bopladsens ungdom undredes over, hvordan han havde fået det tilnavn. I mangel af store bedrifter hjemme, var han den sommer draget alene så langt mod nord i Sverige, som man kunne komme. Om de bedrifter, han der udførte, vidste ikke andre end han selv at berette. 

Om een - eller rettere to - af vikingerne kunne det siges, at de seneste år havde gjort dem bedre. Gamlingen Svend - som var mere end syvti år - deltog ivrigt i dysterne, og ingen ville tro hans høje alder, når de så ham bevæge sig i skovene. - Og så Skjalde-Niels. Han havde fået uanede kræfter de senere år, og hverken Kræmmcr-Paul, Niels Skatmester, Storbonden Bent eller Bent Sagnskriver eller nogen anden, kunne længere stå sig mod ham, hvad nok havde været muligt før. - Man undredes over, hvor han fik de kræfter fra - thi det sagdes om ham, at hans kvinde oftest kun serverede grøntsager for ham. At slig kost var godt for udseendet, var hun et meget bedre bevis for end han, men kampkraft - nej - det var nok snarere den store mængde Gammelmjød, Skjalde-Niels så gerne drak. som var forklaringen på hans fremgang - mente de andre. 

Sorte Christian, som ikke var nået op i gammelkæmpernes rækker, havde ikke vundet de store sejre, - men bytte havde han dog hentet, nemlig en kvinde fra en fjern boplads. Alle syntes godt om den erobring - der savnedes nyt blod på bopladsen. Men selvom de fleste af gammelkæmperne endnu kunne huske, hvor rart det var med en ung kone i hytten, så mente de dog, at Sorte Christian somme tider skulle rive sig løs og tage del i togterne. 

Om Kræmmer-Paul kan det berettes, at han som altid var blandt de ivrigste. Om ham hed det sig, at aldrig har en mand kæmpet så ivrigt og vundet så lidt. på et tidspunkt besluttede landsdelshøvdingen Fynske-Lars at samle de bedste fra hele landsdelen til et togt til det nordtyske. Fra Kolding-vikingernes boplads blev der udvalgt nogle af Egsbrødrene samt næsten hele Kræmmer-Pauls familie - dog ikke ham selv, hvad der undrede ham såre meget. Han talte meget og længe og til slut talede han fynsk med Fynske-Lars. Langt om længe fik han lov at følge med. men han måtte trave bagest i flokken og fik ikke megen del i den virak, der blev de andre til del. Trods dette indgik også dette togt i Kræmmer-Pauls beretninger i tiden derefter. 

Til gammelkæmpernes festaften kort før vinterhverv var alle mødt - både de, der ofte var på togt, og de, der foretrak hjemmelivet. Selv folkene helt ude vestfra, som havde en lang rejse og derfor sjældent sås, var mødt op. Mærkelige skikke havde de, derude på heden. Knud Hedebo havde således både kvinde og mand til at varte sig op - i det mindste havde han på et togt til det norske kun haft kokken Ove med sig - men forplejningen syntes at være udmærket - og gammelmjød var der nok af. 

Nu sad så, gammelkæmperne, bænket her - historierne fortaltes igen og igen - nye historier kom til i ,aftenens løb, - og skrider aftenen og natten som den slags plejer, når Kolding-vikingernes gammelkæmper samles, - så vil der være mangt og meget at tale om og le af i sengehalmen rundt om bopladsens hytter i de lange vinteraftener. 

Ovenstående blev oplæst ved den årlige oldboys/girls fest, der blev afholdt sidst i november.