AF KOLDING-VIKINGERNES SAGA

Den vinter kom Kolding-vikingerne umanerlig tidligt ud af sengehalmen. Det var forberedelserne til den store dyst i Påskehelgen, der fik folk til at gnide vintersøvnen ud af øjnene før tiden.
 
I mange måneder havde Charly Træflikker, Kaj Kvindekær, Fynske Gert, Hurtig Henning og høvdingen strejfet rundt i de vidtstrakte skove, og også mange indendørs sysler var der at tage vare på. 

Mange timer og mange kræfter havde alle brugt, da Påskehelgen stundede til. Op mod 1000 kampivrige fra hele landet - fra Norge og Sverige - fra Finland og fra det tyske - samledes i den dertil indrettede langhal - alle beundrende bopladsens store indsats. 
Da dysterne, som strakte sig over hele 3 dage, tog deres begyndelse, var alle travle med mange forskellige opgaver - nogle i skovene og andre inden døre, hvor den på skift piskende sne og stikkende forårssol ikke kunne genere dem. Niels Erik Skatmester havde højlydt krævet at være med udendøre, men da han sjældent begik sig særlig godt der, måtte han nøjes med indendørs sysler sammen med kvinderne. Selvom han lang tid efter besværede sig over den uretfærdighed, bekom det selskab ham vist meget vel. Hans kone Annelise var derimod sidste dagen med ude på kamppladsen. Stor var de andres undren, da de så, hvor ivrig hun gebærdede sig over sønnen Thomas indsats. Hun yndede ellers tidligere at give udtryk for sin ligegyldighed overfor den megen konkurrence. Nu anede alle, at også i hende gemte stridslysten sig, 

De fleste finner og svenskere fik hurtigt nok og drog allerede efter førstedagen vestover på togt til England. Også Kaj Kvindekær hastede pludselig bort midt i al hurlumhejet - han tog på en meget lang og farefuld færd over de store have. 
Da han endelig vendte hjem, var påskens strabadser næsten glemte - og kvinderne modtog ham - fulde af beundring over hans mørke lød, der helt fik dem til at overse, at det søde liv i syden havde især havde sat sig på hans mave.
 
Der var stor hæder til Kolding-vikingerne for den påske, hvor Klaus Rapfod som så ofte før var blandt de bedst kæmpende. Resten af forsommeren gik som tidligere år - man tog på togter vidt omkring, og mange - især ungdommen - fik godt bytte med hjem, 

En gang var en del af mændene draget nordpå for at kæmpe mod de bedste jyder, Blandt de gamle mænd udkæmpedes den hårdste dyst. Kræmmer- Paul, Nie1s Erik Skatmester og Kaj Kvindekær følte sig sejrssikre, Fregne-Hans, storbonden Bent og høvdingen tog kampen op og slog dem til sidst. De tre storskrydende tog tavse hjem. Men de andre talte ofte om den kamp.
 
Da solen stod højest, meldte ud1ængslen sig for alvor. Charly Træflikkcr og Fynske Gert tog Kim Storskryder, Krog-Erik og Unge Ulrik med til det svenske. Det huede ikke Kim Storskryder at være der, ti han magtede ikke at tale med de indfødte. Kaj Kvindekær og Fynske Gert tog senere på togt i de norskes land - og så tog en større flok på en meget farefuld færd søndenover til det tyske. Høvdingen gjorde store erobringer, som Kim Storskryder misundte ham meget. Sorte Christian hjembragte kun mjød og vin - men det var jo nu hans lyst. Den gamle bersærk Ejner, der som den eneste havde været på de kanter før, og som havde ønsket at gense de steder, var fuld af frygt og undrede sig meget over, at alle vendte helskindede hjem. 

Senere mødtes man i en stor lejr i det midtjyske, hvor hele tre bopladser sammen forsøgte at lave en 3-dages dyst, som den Kolding-folkene lavede i Påsken - det gik med Charly Træflikkers hjælp. Langt ud på aftenen - og sidst af alle, som de havde det for vane - ankom Kaj Mangesønner og hans familie - men trods den sene ankomst var der stor postyr omkring dem. Mange ydede en stor indsats og havde det drøjt i de høje bakker - især kvinderne og børnene. Også Anne Mette Snik-snak og Vibeke Langben var med i kampen, selvom de hellere brugte tiden til at drille Kim Storskryder eller plaske rundt i søen. Den sidste aften festedes der i lejren - og i de sidste kampe dagen derpå var der kun Klaus Rapfod og Aase IJøvdingekone, der evnede at bringe sejre hjem. Man skiltes og drog hjemad - Kaj Mangesønner under endnu større postyr, end da han kom, 

Eftersommeren gik uden de store begivenheder - man drog til det fynske, hvor bopladsens ungdom viste, at de var i stand til at slå alle andre bopladser – man drog til det sønderjyske og vendte hjem så belæsset med bytte, som det aldrig var set tidligere - og man drog vestpå for at kåre bopladsens bedste.
 
Blandt de yngste blev det Vibeke Langben og Klaus Rapfod. Kim Storskryder besejrede foruden Krog-Erik og Sorte Christian også alle kvinderne  - det vor han stolt af. Blandt mændene var ingen i stand til at hamle op med Fynske Gert, selv ikke Hurtig Henning som ellers lige havde været på langfart og kæmpet i Vinland, hvor han dog ikke vandt større hæder. 

Sidst på året samledes bopladsens folk til rådsmøde, hvor Charly Træflikker kåredes til høvding. Den gamle høvding, som længe ikke havde kunnet styre kæmperne og de mange unge, måtte overlade magten til andre, men hans kone blev dog siddende i bopladsens råd - og da der ikke efter skiftet skete de store forandringer, forstod alle snart, at det nok hele tiden havde været hende, der havde haft det største ord at skulle have sagt. 
Sidste gang man samledes inden vintermørket sænkede sig var for at fejre julehelgen - og som altid, når folkene samlede~ omkring langbordet, var der barneskrål, højlydt pralen af fordums bedrifter og store planer for næste års togter - alt mens man hyggede sig sammen.